Моя найрідніша із першої миті, З зародження першої крапельки крові, Коли з татусем, почуттям оповиті, Мене освятили Ви світлом любові… Натхненниця словом і впевнених кроків, Душею чарівна, теплом неймовірна, Найкращий наставник життєвих уроків, І в горі, і в радості – справжня і вірна… Цілую щоденно, люблю, обіймаю І радо стрічаю тебе із порогу, Що ти є у мене, що я тебе маю, Вклоняюся долі і дякую Богу… Матусі – сімнадцять, не більше нітрохи, Ще нами щасливі часи не прожиті, В крилатих ніколи не стомляться ноги, Моя найрідніша із першої миті…
Для незареєстрованих користувачів є можливість додавати коментарі до основних, що є на сайті. Для активації форми увійдіть, натиснувши на позначку відповідної соцмережі
ОСТАННІ 5 КОМЕНТАРІВ до
ПОЕЗІЇ та ПРОЗИ і до новин
(50 коментарів Ви можете переглянути на
сторінці
"НАШ
ТОП ++")
leskiv: Хороший вірш. Незалежність - це в нас у крові. Скільки не було поневолювачів, а ми завжди не тільки виживали під гнітом, а ще й зберігали свою культуру і віру. І навіть у вищі органи гноблячої нас вла
kraynyuk46: Ну що ж, братами вони нам ніколи не були. Я добре Вас розумію. Вони заслуговують на ту ненависть, яка вилилася з Вашого серця. Дякую за вірш.